EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Der er intet at tale om!
Jeg straffede dem blot for deres dårskab!
Du er en ulv i fåreklæder! Gå ad helvede til!
Du har nu dræbt mig, og vi er derfor ens.
Må du brænde op med de andre forbrydere.
Jeg må leve med min synd nu.
Resten af mine dage!
Forestillingen i går var bare så god.
Du skulle være taget med, Violet.
Hvis I mener Den Røde Djævel, så læser jeg stykket nu.
Jeg er så jaloux.
Jeg ville elske at skrive for Oscar Webster.
Det betyder, at du læser hans nye værk først, ikke?
Det vil være hans første nye værk i længere tid.
"Jeg må leve med min synd nu.
Resten af mine dage."
Her er efterspørgslerne.
Så mange?
Der har været flere efterspørgsler efter Violet siden de åbne kærestebreve.
Hør.
Har du talt med hende om hendes major?
Nej.
Jeg spørger, fordi hun har virket fjern på det sidste.
GENETRIX ROSWELL-REGIONEN
-Hvem der? -Autohukommelsesassistenten.
Hvilket?
En fornøjelse at møde Dem.
Jeg rejser hvor som helst efter Deres ønske.
Autohukommelsesassistent Violet Evergarden, til tjeneste.
Der stod en pige.
Hun havde det samme lyse hår som pigen, jeg ønskede at se igen.
Jeg kan ikke sige hendes navn, for det gør mig så trist.
Sikken overraskelse.
Jeg havde ikke ventet et barn.
Hvis jeg ikke opfylder Deres behov, kan jeg tilkalde en anden assistent.
Nej, så længe De kan skrive.
Mit helbred er ikke for godt.
Jeg beklager virkelig,
men vil De venligst ikke indtage alkohol, imens vi arbejder?
-Jeg kan ikke skrive uden en sjus! -Det er mig, der skal skrive.
Så lad os arbejde i morgen.
De er noget vanskelig.
-Skal vi skrive i dette værelse? -Enten her eller på terrassen.
Der er et arbejdsværelse, men der er noget trangt.
I så fald...
-Hvad er der sket med Deres hånd? -Jeg mistede den under krigen.
Det vil ikke påvirke mit arbejde.
Den herre.
Jeg har ryddet op, så miljøet er bedre til at skrive i.
Jeg har min egen skrivemaskine med. Har De noget papir?
Nej. De sælger det nede i butikken ved havnen. Gå ned og køb noget.
Og tag noget mad med. Jeg har lyst til carbonara.
Den herre. Jeg er skriver, ikke husholderske.
De er vanskelig.
-Jeg har alle ingredienserne her. -Mange tak.
Er der noget galt med dem?
Nej, jeg tænkte på, hvordan jeg skal tilberede dette.
De slår hul på ægget og skiller blommen fra.
Blommen?
-Hvad laver De? -Jeg giver mig i kast med madlavning.
Det er meget godt for første forsøg.
-Skal De ikke have noget? -Jeg tager noget senere.
Jaså.
Hvad laver De?
-Hvor er alkoholen, der var heri? -Jeg har gemt den.
Alkoholen vil hindre skriveprocessen.
Og desuden er det ikke godt for Deres helbred.
Jeg passer på det indtil videre.
Det næste er Olives replik.
"Vi skal krydse flammernes dal
for at hente sværdet, der skal fælde uhyret."
Regibemærkning. "Ind kommer en vandånd."
Åndens replik: "Jeg vil slukke ilden for jer,
så I kan krydse dalen."
Så de krydser den? Gudskelov.
Regibemærkning. "Den rasende ild slukkes."
Hvordan bliver den slukket?
Hvis de trækker i det røde stof, der flagrer på scenen,
vil det se ud til, at ilden er slukket.
Javel ja. Jeg forstår.
Hvad synes De så? Er det godt?
-Hvordan skal jeg sige det? -Ja?
Jeg føler, at jeg oplever det, selv om det aldrig har fundet sted.
Jeg føler mig som denne Olive.
Jeg føler glæde og sorg. Jeg føler usikkerhed.
Hvordan kan det være?
Det er fordi De føler det, hovedpersonen Olive føler.
De føler empati for Olive.
Jeg er glad for, De har det sådan.
Dette er første gang, jeg skriver et teaterstykke for børn.
Vil Olive krydse flammernes dal,
finde sværdet og dræbe uhyret efter dette?
Ja, men som følge af det mister hun evnen til at tale med ånder.
Åh nej. Hvordan vender hun så hjem?
Hun har allerede mistet sin båd.
-Det har jeg ikke fundet ud af endnu. -Det er De nødt til.
For ellers kan hun ikke vende hjem til sin far, som venter.
Har De fået en idé?
Det er dejligt vejr i dag.
Nej, det er for godt.
Den herre.
-Hvad er dette? -Det er bare en parasol.
-Hvorfor spørger De? -Det er en virkelig smuk parasol.
Jeg har brug for... en lille pause.
En dag...
Jeg lover at vise dig det en dag.
Stop!
-Vær sød at stoppe. -Om forladelse.
-Jeg skulle ikke have... -Det er nok!
Det er nok. Tag hjem.
Så bliver stykket ikke færdigt.
Olives historie bliver aldrig fortalt færdig.
Er der noget, De skjuler for mig?
Jeg er ikke i stand til at fornemme de følelser.
Jeg beklager.
Jeg kan ikke skrive længere.
Men det må ikke ende på denne måde.
Det er derfor,
at jeg ville færdiggøre den historie, som jeg fortalte Olivia.
-Olivia? -Ja.
Min datter.
Jeg flyttede hertil med min datter, efter min kone døde af en sygdom.
Dette var vores sommerhus.
Jeg tror, hun var trist over, at hun ikke havde sin mor.
Men... hun viste det aldrig.
Derimod hjalp hun mig, så jeg kunne fokusere på mit arbejde.
Min datter elskede en kruset parasol
og vandfugle.
Hvor flot! Jeg er så jaloux.
Jeg vil også prøve at krydse søen.
Tror du, jeg kan gå på de blade?
Måske hvis vinden bærer dig over med din parasol.
Olivia!
Jeg er okay.
Jeg vil krydse søen.
Jeg lover at vise dig det en dag.
Ikke, far?
Og så...
Efter en kamp med lægerne,
besluttede jeg at tage hende hertil, så hun kunne tilbringe sin sidste tid her.
Det var godt at se hende smile igen.
Vores dage var rolige og varme. Men...
...mit eneste håb...
Hvorfor frarøver Gud alt det dyrebareste i mit liv?
At skilles fra en, der betyder alverden for en...
Aldrig at se dem igen...
Jeg vidste ikke, det var så trist...
...og smertefuldt.
Jeg beklager min opførsel tidligere.
Nej, det er Dem, der har det svært.
Jeg beklager, at jeg var tankeløs.
Jeg vil gøre den færdig.
Olives historie.
Pigen vil nå hjem og blive genforenet med sin far.
Hvor svært det end bliver, så ender det lykkeligt.
Både hovedpersonen og publikum vil være glade.
Det vil jeg sørge for.
Uhyret falder. Olive:
"Vi besejrede endelig uhyret." Vandånden:
"Du gjorde det godt." Vindånden:
"Vi må nu vende tilbage til åndeverdenen."
Ildånden: "Nu tager vi afsked."
Olive står som forstenet.
Hvordan får vi nu Olive hjem herfra?
Vil hun tage flyet, nu når båden sank?
Noget mere fantasifuldt.
Hun kunne flyve hjem, hvis hun var en fugl.
-Hvad med at flyve med en parasol? -Det kan man ikke.
Jo, man kan! Vindånden kommer en sidste gang og siger:
"Olive, åbn din parasol."
Vil De åbne parasollen for mig?
"Den parasol er dine vinger."
"Blæsten er hård, hvis du flyver for højt."
"Så træd på havets bølger, flodstenene
og de faldne blade på søen."
Det er en vidunderlig idé.
Ja, ikke? Da Olive vender hjem, genforenes hun med sin far.
Det første hun siger, efter de genforenes efter rejsen over søen...
Hvad ville det være? "Jeg er hjemme."
Nej. "Far"?
Har De skriveblokade igen?
Kan De gå mod mig derfra? Jeg vil gerne se det for mig.
Det kan jeg godt.
Gå over de faldne blade på søen, hvis De kan.
Forstået.
Nej, det sidste var bare...
Jeg er så jaloux.
Jeg vil også prøve at krydse søen.
Tror du, jeg kan gå på de blade?
En dag...
Jeg lover at vise dig det en dag.
Ikke, far?
Gid, du ville kalde mig det tusind gange mere.
Jeg ville ønske...
...du ikke måtte dø.
Hvis blot du kunne have levet... Vokset op...
Hvor ville jeg dog have ønsket det.
Så De det?
Jeg tror, jeg tog tre skridt.
Den herre? Hvad er der i vejen?
Får De det dårligt?
Efter hun præsenterede dette mirakel for mig, sagde jeg:
"Jeg tror ikke på nogen gud, men hvis der var en, ville det være dig."
Må jeg virkelig godt få denne parasol?
Ja.
-Jeg troede, jeg kunne flyve længere. -Du fløj langt nok.
Du opfyldte Olivias "en dag"-ønske.
En dag?
Farvel.
Tak, fordi De benyttede Dem af autohukommelsesassistenten.
Det er mig, der takker.
Violet Evergarden.
Med hånden, der krævede så mange liv,
skriver du breve, der forener folk?
Du ser ikke, at din krop brænder op,
fordi du gjorde så grufulde ting.
-Jeg... -Du brænder.
En dag vil du forstå, hvad jeg sagde.
Og så vil du for første gang indse, at du har mange brandsår.
-Major. -Lev videre.
Må jeg det?
Vær fri.
Jeg blev brugt som våben til at dræbe folk. Fortjener jeg at leve?
Jeg har sikkert frarøvet dem så mange "en dag"-ønsker.
Og de havde sikkert nogen, de holdt af.
Jeg brænder ikke.
Jeg brænder.
Jeg brænder ikke.
Jeg brænder.
Ilden fortærer min krop, fordi jeg har gjort så grufulde ting.
Jeg brænder.
Hov. Nej, nu har jeg aldrig. Violet.
Frue.
Tilgiv mig for min respektløshed.
Jeg beklager virkelig, at jeg sårede Dem.
Det behøver du da ikke undskylde for. Stop med at bukke.
Jeg er glad for at se, at du er nået så langt.
Jeg er sikker på, at Gilbert også kan hvile i fred.
Hvile i fred?
Du sagde, han levede!
Majoren er i sikkerhed, ikke?
-Det... -Han lever, ikke?
Jeg kunne ikke nænne at fortælle dig det.
Efter de sidste kampe
blev du fundet alene på jorden under en kirke.
Du blev sandsynligvis skubbet væk af ham, inden stedet blev bombet.
Selv om vi ikke fandt hans lig, var hans hundetegn blandt murbrokkerne.
-Dermed blev han meldt savnet i tjeneste. -Så vi ved det ikke med sikkerhed.
-Men efter de givne omstændigheder... -Jeg er sikker på, majoren er i live.
-Violet... -Han er i live!
Forstå nu, at han allerede...
Nej, jeg forstår det ikke.
Hvordan var jeg den eneste overlevende?
Majoren var sammen med mig. Og han...
Violet, du må acceptere det, selv om det er svært.
Violet!
Tekster af: Kasper Erik Nielsen